Bună ziua.
Numele meu este Stephen Hawking.
Fizician, cosmolog și oarecum un visător.
Chiar dacă nu mă pot mișca și trebuie să vorbesc
prin intermediul unui computer,
în mintea mea sunt liber.
Liber pentru a explora universul și de a pune marile întrebări.
Cum ar fi: "Este posibilă călătoria în timp?"
"Putem deschide o poartă spre trecut..."
"sau să găsim o scurtătură către viitor?"
"Putem folosi, în cele din urmă, legile naturii
pentru a deveni stăpânii timpului?"
Fiți atenți!
Călătoria în timp a fost considerată erezie științifică odată.
Am evitat să vorbesc despre asta, de teama de a nu fi etichetat ca maniac.
Dar zilele astea, nu sunt atât de prudent.
De fapt, eu sunt mai mult ca oamenii care construiesc un monument Stonehenge.
Sunt obsedat de timp.
Dacă aș avea o mașină a timpului,
aș vizita-o pe Marilyn Monroe când era tânără.
Sau aș trece pe la Galileo, când și-a îndreptat telescopul către ceruri.
Poate că aș călători până la sfârșitul Universului
pentru a afla cum se va sfârși toată povestea despre cosmos.
Pentru a vedea cum ar fi posibil acest lucru,
trebuie să observăm la timp ce fac fizicienii.
A patra dimensiune.
Nu e așa de greu precum pare.
Toate obiectele fizice, chiar și scaunul meu cu rotile, există în trei dimensiuni.
Totul are o lățime și o înălțime și o lungime.
Dar există un alt tip de lungime, o lungime în timp.
În timp ce un om poate supraviețui optzeci
de ani, aceste pietre dăinuie de mai multă vreme.
De mii de ani.
Iar sistemul solar durează de miliarde de ani.
Totul are o lungime în timp, ca și spațiul.
A călători în timp înseamnă a călători prin această a patra dimensiune.
Pentru a vedea ce înseamnă asta, să facem o călătorie obișnuită.
O mașina rapidă face călătoria un pic mai distractivă.
Condu în linie dreaptă și călătorește într-o singură dimensiune.
Virează la dreapta sau la stânga, și adaugă-ți a doua dimensiune.
Urcă sau coboară pe un drum șerpuitor de munte și adaugă-ți acea înălțime.
Deci, asta e călătoria în toate cele trei dimensiuni.
Dar cum putem călători în timp pe Pământ?
Cum să găsim o cale prin a patra dimensiune?
Să acceptăm o mică ficțiune pentru un moment.
Călătoriile în timp se presupune că se fac cu mașini mari consumatoare de energie.
Mașina creează o cale prin a patra dimensiune.
Un tunel prin timp.
Un călător în timp.
Un curajos, probabil un nesăbuit, pregătit pentru cine știe ce,
pășește într-un tunel al timpului și iese cine știe când.
Conceptul poate fi departe de realitate,
dar ideea în sine nu este atât de nebunească.
Și fizicienii s-au gândit la tunelurile timpului.
Dar noi le-am privit dintr-un unghi diferit.
Noi ne întrebăm dacă portalurile
către trecut sau viitor, ar putea fi
vreodată posibile, respectând legile naturii.
După cum s-a dovedit, credem că acestea există.
Mai mult chiar, le-am dat un nume.
Găuri de vierme.
Adevărul este că aceste găuri de vierme sunt peste tot în jurul nostru.
Doar că, sunt prea mici pentru a fi văzute.
Gaurile de vierme sunt minuscule.
Ele se află în cotloanele din spațiu și timp.
S-ar putea ca ăsta să vi se pară un concept greu de înțeles, dar rămâneți aproape.
Nimic nu este neted sau solid.
Dacă vă uitați atent la orice lucru, veți găsi găuri și riduri în el.
Este un principiu fizic de bază care se aplică chiar și la timp.
Luați această masă de biliard.
Suprafața arată plată și netedă, dar de aproape se prezintă altfel, totuși.
Este plină de goluri și găuri.
Chiar ceva la fel de neted ca o bilă de biliard,
are crăpături mici, riduri și goluri.
Acum este ușor să se demonstreze că acest lucru
este adevărat în primele trei dimensiuni,
dar aveți încredere în mine, este de asemenea
adevărat și-n cea de-a patra dimensiune.
Există crăpături mici, riduri și goluri în timp.
Mergând în jos, la scară microscopică, chiar mai mică decât moleculele,
mai mică decât atomii, ajungem la un loc numit spumă cuantică.
Acesta este locul în care există găurile de vierme.
Mici tuneluri, sau scurtături prin spațiu și timp.
Mereu se formează, dispar și se refac în această lume cuantică.
De fapt ele se leagă, în locuri separate și la momente diferite.
Din păcate, aceste șiruri reale de tuneluri ale timpului,
sunt doar un miliard de trilioane de trillioane de-a lungul unui centimetru.
O cale mult prea mică pentru un om ca să treacă prin ea.
Dar aici intervine noțiunea de mașini ale timpului.
Unii oameni de știință cred că este posibil
să se capteze și să se mărească o gaură de vierme de mai multe trilioane de ori,
astfel încât, să fie suficient de mare,
să intre prin ea un om sau chiar o navă spațială.
Având suficientă putere și cu o tehnologie
avansată, probabil, o gaură de vierme uriașă
chiar ar putea fi construită în spațiu.
Nu spun că se poate face, dar dacă s-ar putea,
ar fi cu adevarat un dispozitiv remarcabil.
Un capăt ar putea fi aici, în apropiere de Pământ.
Și celălalt departe, departe lângă vreo planetă îndepărtată.
Teoretic, o gaură de vierme ar putea face chiar mai mult.
Dacă ambele capete, ar fi fost în același
loc și ar fi fost separate de timp în loc de distanță,
o navă, încă, ar putea zbura prin gaura de vierme și ar ieși afară din ea
în apropierea Pământului, dar într-un trecut îndepărtat.
Poate că dinozaurii ar fi martori la nava care se pregătește de aterizare.
Acum, îmi dau seama că gândirea în patru dimensiuni nu este ușoară,
iar găurile de vierme sunt un concept complicat care te amețește.
Dar atârnă acolo. M-am gândit la un experiment simplu
care ar putea dezvălui, dacă călătoria omului în timp,
printr-o gaură de vierme, este posibilă acum,
sau chiar în viitor.
Îmi plac experimentele simple și șampania.
Așa că am combinat două dintre
lucrurile mele preferate pentru a vedea dacă călătoria în timp
din viitor spre trecut este posibilă.
Particip la o petrecere. O recepție de bun venit pentru
viitoarele călătorii în timp.
Dar există o șmecherie. Nu permit nimănui să afle despre asta
decât după ce petrecerea a avut loc.
Aici este invitația, oferind coordonatele exacte în timp și spațiu.
Copiile acesteia, într-o formă sau alta, sper că vor supraviețui multe mii de ani.
Poate într-o zi, cineva care trăiește în viitor,
va găsi informația,
și folosind mașina timpului, se va întoarce la petrecerea mea, prin gaura de vierme.
dovedind faptul că într-o zi va fi posibilă călătoria în timp.
Călătorii mei în timp ar putea sosi în orice moment acum.
Cinci, patru, trei, doi, unu...
Ce păcat.
Am sperat că Miss Univers din viitor va intra pe ușă.
Și dacă experimentul nu merge?
Cred că unul dintre motive ar putea fi
din cauza unei bine cunoscute probleme cu călătoria în timp spre trecut.
Problema paradoxurilor.
E distractiv să ne gândim la paradoxuri.
Cel mai celebru este numit de obicei paradoxul bunicului.
Eu am o nouă versiune simplificată. Îl numesc paradoxul savantului nebun.
Nu-mi place cum oamenii de știință în filme sunt adesea descriși ca nebuni,
dar în acest caz este adevărat.
Acest băiat este hotărât să creeze un paradox.
Chiar dacă aceasta îl costă viața.
Imaginați-vă într-un fel că el construiește o gaură de vierme.
Un tunel al timpului care se întinde doar un minut în trecut.
Poate nu pare mult, dar chiar și un minut de
călătorie în timp poate provoca adevărate probleme.
Prin gaura de vierme savantul poate să
se vadă pe sine unde a fost un minut în urmă.
Dar dacă savantul nostru folosește gaura de vierme pentru a se împușca?
Acum ar fi mort, adică ucis chiar înainte ca
el să-și fi terminat de asamblat pistolul.
Deci, cine a tras focul de armă?
Este un paradox. Pur și simplu nu are sens.
Este genul de situație care dă coșmaruri cosmologilor.
Acest tip de Mașină a Timpului ar încălca o lege
fundamentală care guvernează întregul univers.
Cauzele se produc înaintea efectului. Și niciodată invers.
Cred că lucrurile nu pot să se facă imposibile.
Dacă ar putea, atunci nu ar fi nimic care să oprească întregul univers
să intre în haos.
Deci, cred că ceva se va întâmpla întotdeauna ca să prevină paradoxul.
Cumva trebuie să existe un motiv
pentru care savanții noștrii nu se vor găsi niciodată în situația
în care s-ar putea împușca pe ei înșiși.
Și în acest caz, îmi pare rău s-o spun, gaura de vierme în sine este problema.
În final, cred că o gaură de vierme, ca aceasta, nu poate exista.
Și motivul este feedback-ul.
Dacă ați fost vreodată la un spectacol rock,
probabil recunoașteți acest zgomot de scârțâit.
Este feedback-ul.
Care sunt cauzele este simplu; sunetul intră în microfon,
este transmis de-a lungul firelor, e amplificat
și iese pe la boxe.
Dar dacă o mare parte din sunet se întoarce înapoi de la boxe în microfon,
se va roti mereu într-o buclă, devenind mai puternic de fiecare dată.
Dacă nimeni nu oprește asta, feedback-ul poate distruge sistemul de sunet.
Cred că același lucru se va întâmpla cu o gaură de vierme.
Numai că în loc de sunet avem radiații. De îndată ce gaura de vierme se extinde,
radiația naturală va intra în ea și se va întoarce într-o buclă.
Feedback-ul va deveni atât de puternic că va distruge gaura de vierme.
Deci, dacă ar exista mici găuri de vierme și
ar fi posibil să mărim una dintre ele, într-o zi,
aceasta nu va dăinui destul de mult pentru a fi utilizată ca o mașină a timpului.
Acesta este adevăratul motiv din cauza căruia
nimeni nu a venit la petrecere.
De fapt, cred că orice fel de călătorie în timp spre trecut,
prin găuri de vierme sau prin orice altă metodă este, probabil, imposibilă.
În caz contrar, ar avea loc paradoxurile.
Deci, din pacate, călătoria în timp spre trecut
se pare că nu va avea loc niciodată.
O dezamăgire pentru vânătorii de dinozauri si o ușurare pentru istorici.
Dar povestea nu s-a terminat încă.
Acest lucru nu face toate călătoriile în timp imposibile.
Eu cred în călătoria în timp.
Călătoria în timp spre viitor.
Ideea a fost propusă de Albert Einstein cu 100 de ani în urmă.
El și-a dat seama că ar trebui să existe locuri
unde timpul încetinește,
și locuri unde timpul își mărește viteza.
El a avut absolută dreptate și dovada se află chiar deasupra capetelor noastre.
Afară în spațiu.
Acesta este Sistemul de Poziționare Globală sau GPS.
O rețea de 31 de sateliți pe o orbită în jurul Pământului.
Sateliții fac posibilă navigarea prin satelit.
Dar ei, de asemenea, arată că timpul curge mai
repede aici sus decât acolo jos pe Pământ.
În interiorul fiecărui satelit există un ceas foarte precis.
Dar, în ciuda exactității sale,
ceasul o ia înainte cu aproximativ unu
pe trei miliarde dintr-o secundă în fiecare zi.
Sistemul trebuie să corecteze această abatere.
În caz contrar, această diferență mică ar da peste cap întregul sistem,
făcând fiecare dispozitiv GPS de pe Pământ
să aibă o eroare de aproximativ șase mile pe zi.
V-ați putea doar imagina ce haos ar cauza asta.
Problema nu este cu ceasurile.
Ele merg rapid deoarece timpul însuși curge mai repede aici decât acolo jos pe Pământ.
Și motivul pentru acest efect extraordinar este masa Pământului.
Einstein a realizat că materia trage timpul,
încetinidu-l, la fel ca partea lentă a unui râu.
Obiectele mai grele, încetinesc mai mult timpul.
Și această realitate surprinzătoare
este cea care face posibilă călătoria în timp spre viitor.
Recunosc că acesta este un concept dificil de înțeles,
așa că să considerăm un exemplu simplu.
Aceasta este Marea Piramidă din Giza.
Aceasta cântărește peste patruzeci de milioane de tone
și ca toate lucrurile grele încetinește realmente timpul.
Efectul este mic; de miliarde de ori mai mic decât cel al Pământului.
Dar dacă l-am exagera drastic, ați putea vedea principiul funcționând.
Aproape de piramidă totul este încetinit.
Din nou, ca partea lentă a unui râu.
Aici, timpul însuși se scurge mai lent în comparație
cu modul în care acesta se scurge în depărtare.
Dar dacă oamenii de lângă piramidă ar privi către exterior?
Aceștia ar trebui să vadă efectul opus.
Deoarece sunt lenți, ei ar trebui
să-i vadă pe cei din depărtare mișcându-se rapid.
acesta este un rezultat simplu al masei piramidei.
Această distorsiune crează posibilitatea călătoriei în timp.
Deci, avem nevoie, pentru a călători într-adevăr în timp,
de ceva mult mai masiv decât piramida.
Și știu exact de ce anume avem nevoie.
Este o super masivă-gaură neagră, conținând masa a patru milioane de sori,
strivită într-un singur punct de propria sa greutate.
Cu cât sunteți mai aproape de gaura neagră, cu atât e mai puternică gravitația.
Foarte aproape de gaura neagră nici măcar lumina nu mai poate scăpa.
Deci, este învăluită într-o sferă de întuneric cu diametrul de cincisprezece
milioane de mile.
O gaură neagră, ca aceasta, are un efect dramatic asupra timpului,
încetinidu-l mult mai mult decât orice altceva din galaxie.
Asta o face o mașină naturală a timpului.
Îmi place să-mi imaginez cum o navă spațială
ar putea într-o zi să profite
de acest fenomen spectaculos.
Desigur, ar trebui mai întâi să evite ca să fie absorbită in interior.
Șmecheria, cred eu, ar fi să se ghideze doar vizual,
și să n-o scape de sub observație.
Nava ar trebui să fie exact pe traiectoria
impusă și să se deplaseze cu viteza necesară, altfel nu ar scăpa.
Puțin la dreapta și nava ar fi atrasă pe o orbită
în formă de cerc uriaș, cu un diametru de 30 milioane de mile.
Aici ar fi în siguranță, viteza acesteia ar fi de ajuns
să-o țină departe de orice cădere.
În cazul în care o agenție spațială ar controla misiunea de pe Pământ,
sau de oriunde altundeva, departe de gaura neagră,
ar observa că fiecare orbită ar fi parcursă în șaisprezece minute.
Dar pentru oamenii curajoși de la bord, apropierea de acest obiect masiv,
ar încetini timpul.
Iar aici efectul ar fi mult mai mare decât cel
din apropierea piramidei de pe planeta Pământ.
Timpul de croazieră ar fi încetinit la jumătate.
Pentru fiecare șaisprezece minute de orbitare,
pentru ei ar trece numai opt minute.
Rotindu-se de mai multe ori, pentru toată lumea
s-ar scurge doar jumătate din timp
departe de gaura neagră.
Nava și echipajului acesteia ar putea călători în timp.
Imaginati-vă că au înconjurat gaura neagră timp de cinci ani.
În altă parte ar trece zece ani.
Când vor ajunge acasă, toată lumea de pe Pământ
ar fi cu cinci ani mai în vârstă ca ei.
Echipajului navei spațiale s-ar întoarce în viitor pe Pământ.
Ei ar fi făcut o călătorie, nu numai în spațiu, dar și în timp.
Deci, o masivă-gaură neagră este o mașină a timpului.
Dar, desigur, nu este chiar practică.
Ea are avantajul față de găurile de vierme, în sensul că nu provoacă paradoxuri,
și în plus nu s-ar autodistruge datorită
feedback-ului, dar este destul de periculoasă,
este o cale lungă de străbătut și nu ne-ar duce foarte departe în viitor.
Din fericire, există un alt mod de a călători în timp.
Și acest lucru reprezintă cea mai bună
și ultima noastră speranță de a construi o adevărată mașină a timpului.
Mult mai repede decât, chiar viteza necesară
pentru a fi în siguranță în jurul masivei găuri negre.
Aceasta din cauza unui alt fapt ciudat despre univers.
Există o limită a vitezei cosmice.
O sută optzeci și șase de mii de mile pe secundă.
Este cunoscută sub numele de viteza luminii.
Nimic nu poate depăși această viteză.
Îmi dau seama că sună ciudat, dar, aveți încredere în mine,
este unul dintre cele mai bune principii stabilite în domeniul științei.
Credeți sau nu, călătorind cu o viteză
apropiată de cea a luminii, veți fi transportați în viitor.
Pentru a explica de ce, haideți să ne imaginăm
un sistem de transport științifico-fantastic.
Imaginați-vă o linie ferată care înconjură Pământul.
O cale ferată pentru un tren super rapid.
Vom folosi acest tren imaginar pentru a obține
o viteză cât mai apropiată de viteza luminii,
și să vedea cum acesta devine o mașină a timpului.
La bord pasagerii noștri au un bilet de drum către viitor.
Trenul începe să accelereze, din ce în ce mai repede.
Curând el înconjură Pământul, de nenumărate ori.
Ca să ne apropiem de viteza luminii înseamnă
să înconjurăm Pământul destul de rapid.
De șapte ori pe secundă.
Dar indiferent de cât de multă putere are trenul,
nu este de ajuns pentru a atinge viteza luminii,
deoarece legile fizicii o interzic.
În schimb, să spunem că ea se apropie, doar timid de viteza finală.
Acum, se întâmplă ceva extraordinar.
Timpul începe să curgă încet la bord, în raport cu restul lumii.
La fel ca în apropierea găurii negre, doar că ceva mai încet.
Totul din tren este în mișcare lentă.
Acest lucru se întâmplă pentru a proteja limita de
viteză și nu este greu pentru a vedea de ce.
Imaginați-vă o fetiță care fuge în sensul de mișcare al trenului.
Viteza ei se adaugă la viteza trenului. Deci, n-ar putea ea
să depășească viteza limită, chiar și accidental?
Raspunsul este nu.
Legile naturii împiedică această posibilitate
prin încetinirea timpului la bord.
Acum, ea nu poate alerga suficient de repede pentru a depăși limita.
Timpul va încetini întotdeauna suficient pentru a proteja limita de viteză.
Și din această cauză există posibilitatea de
a călători pe distanțe mari în viitor.
Imaginați-vă că trenul a plecat din gară la data de 1 ianuarie 2050.
Acesta, înconjură Pământul de nenumărate ori,
timp de o sută de ani, înainte de a ajunge la destinație,
în ziua de Anul Nou din 2150.
Pentru pasageri a trecut doar o săptămână, pentru că timpul
a fost încetinit destul de mult în interiorul trenului.
Când vor ieși, vor găsi o lume foarte diferită de cea din care au plecat.
Într-o săptămână, ei au călătorit o sută de ani în viitor.
Desigur, construirea unui tren care ar putea ajunge
la o asemenea viteză este practic imposibilă,
dar noi am construit ceva foarte asemănător cu trenul,
la cel mai mare accelerator de particule din lume de la Geneva, Elveția.
La adâncime mare sub pământ,
într-un tunel circular, cu o lungime de 16 mile, există
un flux de mii de miliarde de particule minuscule.
Atunci când acceleratorul este pornit, particulele accelerează
de la 0 la 60 de mii de mile
într-o fracțiune de secundă.
Creșterea puterii și a particulelor se face din ce în ce mai repede,
până când se rotesc în jurul tunelului de 11 mii de ori pe secundă,
ceea ce înseamnă că s-a atins o viteză apropiată de cea a luminii.
Dar, la fel ca în tren, nu poate fi depășită
viteza finală.
Particulele pot atinge doar o viteză de 99,99 la sută
din viteza limită.
Când acest lucru se întâmplă, particulele încep să călătorească în timp.
Știm acest lucru din cauza unor particule cu
o viață extrem de scurtă, numite mezoni pi.
De obicei, acestea se dezintegreze după doar a 25-a miliardime de secundă.
Dar atunci când sunt accelerate la o viteză apropiată de cea a luminii, acestea
au o durată de viață de 30 de ori mai mare.
Aceste particule sunt călători în timp în viața reală.
Este într-adevăr atât de simplu.
Dacă vrem să călătorim în viitor trebuie doar să mergem repede.
Cu adevărat repede.
Și cred că singurul loc unde putem face asta
este spațiul cosmic.
Cel mai rapid vehicul cu echipaj, din istorie,
a fost Apollo 10.
Acesta a ajuns la 25 de mii de mile pe oră.
Dar pentru a călători în timp, trebuie să merge
de două mii de ori mai repede.
Și pentru a face asta avem nevoie de o navă cu mult mai mare.
O mașină cu adevărat enormă.
Nava ar trebui să fie mare pentru a transporta
o cantitate imensă de combustibil.
Suficientă pentru a accelera la o viteză apropiată de cea a luminii.
Doar pentru a atinge sub limita vitezei cosmice
ar fi nevoie de șase ani întregi la putere maximă.
Accelerarea inițială ar fi lentă, deoarece nava ar fi mare și grea.
Dar, treptat, s-ar ridica viteza și în curând
ar fi acoperite distanțe imense.
În doar o săptămână ar ajunge la planetele
din afara sistemului solar, giganți gazoși ca Neptun.
După doi ani ar ajunge la jumătatea vitezei luminii
și ar fi mult în afara sistemului nostru solar.
Doi ani mai tarziu, ar putea călători cu 90% din viteza luminii,
și ar trece de sistemul nostru de stele, cel mai apropiat,
Alpha Centauri, aflat la aproximativ 30 bilioane
de mile distanță față de Pământ,
și la patru ani de la lansare, nava ar începe să călătorească în timp.
Pentru fiecare oră petrecută pe navă, trec două ore pe Pământ.
O situație similară cu nava spațială care a orbitat in jurul masivei găuri negre.
Dar e mai mult de atât.
După încă doi ani de propulsare completă, nava va atinge viteza sa maximă,
adică 99 la sută din viteza luminii.
La această viteză, o singură zi la bord este echivalentă cu un an întreg pe Pământ.
Nava noastră ar călători cu adevărat în viitor.
Încetinirea timpului are un alt avantaj.
Aceasta înseamnă că am putea, teoretic,
să parcurgem distanțe extraordinare pe durata unei vieți de om.
O excursie la marginea galaxiei va dura doar optzeci de ani.
Dar adevărata curiozitate a călătoriei noastre
este aspectul ciudat al universului.
Este un univers în care timpul curge cu viteze diferite în locuri diferite.
Unde există mici găuri de vierme peste tot în jurul nostru.
Și unde în cele din urmă, am putea folosi legile fizicii noastre,
pentru a deveni adevărați călători prin a patra dimensiune.
Traducerea și adaptarea: 3ller www.subtitrari-noi.ro